Įkurtas 2007 m. Publikuoja įvairių kalbos lygmenų – fonetikos ir fonologijos, morfologijos ir sintaksės, leksikos ir diskurso, semantikos ir pragmatikos – tyrimus.
Vilniaus universiteto leidykla / Vilnius University Press
Susipažinkite su autorių teisėmis žurnalo politikoje skiltyje Autorių teisės.
Šventė ir šventiškumas lietuvių kalbos pasaulėvaizdyje
Šiame straipsnyje atskleidžiama dalis su lietuvių kalbos pasaulėvaizdžiu siejamo koncepto ŠVENTĖ turinio. Teorinį tyrimo pagrindą sudaro kognityvinei lingvistikai artimas požiūris į žodžio reikšmės, koncepto ir kategorijos santykį, pasitelkiami konceptualiosios analizės, aprašomasis, interpretacijos metodai ir laisvųjų asociacijų eksperimentas. Tiriamoji medžiaga – žodžio švęsti asociacijų laukas ir šventiškumo kategorijos aktualizaciją kalboje atskleidžiančių visų būdvardžių šventiškas, -a formų, prieveiksmio šventiškai vartojimo pavyzdžiai. Laikomasi nuomonės, kad koncepto turinį kalbos vartotojų sąmonėje tiksliausiai atskleidžia žodinės asociacijos, todėl iš žodžio švęsti asociacijų lauko gauta informacija sudaro aprašymo pagrindą, kurį papildo kategorijos aktualizacijos pavyzdžių analizės įžvalgos. Konceptas ŠVENTĖ priskiriamas mišrių konceptų tipui – yra artimas tipinei schemai ir scenarijui, todėl koncepto turiniui aprašyti pasirinkta dviejų dalių seka. Pirmiausia aprašoma, kaip lietuvių kalbos pasaulėvaizdyje suvokiama šventės priežastis, paskui aptariamos šventės apraiškos – ženklai, kurie leidžia teigti, kad yra švenčiama. Padaryta išvada, kad kalbos vartotojai nelinkę šventės sieti su valstybei svarbiomis progomis, stipresnė orientacija į privataus gyvenimo sferą. Šventės apraiškos lietuvių kalbos pasaulėvaizdyje aprašytos atskaitos tašku laikant jutimus, kuriais iš aplinkos gaunama informacija. Mažai pavyzdžių, kuriuose aprašomos situacijos, suvokiamos tik vienu iš jutimų – rega arba klausa. Dominuoja keliais jutimais suvokiamų situacijų pavyzdžiai. Kalbos pasaulėvaizdyje užfiksuota nuostata, kad šventimo procesas apima įvairias nebaigtines ir aiškaus rezultato neturinčias veiklas, intensyvią emocijų raišką.
Autorių teisių (c) 2025 Silvija Papaurėlytė-Klovienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Submorfeminė daryba lietuvių neologijoje: leksinių kontaminantų formavimosidėsningumai
Straipsnyje nagrinėjami leksinių kontaminantų – žodžių, sudarytų nemorfemiškai jungiant bent du žodžius – formavimosi dėsningumai lietuvių kalboje. Nors tradiciniu požiūriu kontaminantai (maišiniai) dariniais nelaikomi, remiantis tyrimo metu suformuluotais fonetiniais kontaminantų formavimosi dėsningumais, siūloma kontaminantus laikyti sistemiškai motyvuotais vienetais, galimais įtraukti į bendrą žodžių darybos sistemą. Tyrimo tikslas – struktūriniu požiūriu išnagrinėti Lietuvių kalbos naujažodžių duomenyne užfiksuotus leksinius kontaminantus ir nustatyti fonetinius jų formavimosi dėsningumus. Tyrimo metu nustatyta, kad kontaminantai dažniausiai formuojami dviem būdais: sanklotos (kai grafemos sutampa) ir suvedimo (kai dėmenys jungiami be grafinės ir fonetinės sanklotos). Kontaminantų formavimosi motyvacija – panašumas į žodį prototipą (antrąjį kontaminanto dėmenį), nulemiantį kontaminanto skiemenų skaičių, kirčiavimo paradigmą, skiemenų struktūrą. Pastebėta ir lūžio taško – ribos, kurioje nemorfemiškai jungiami du dėmenys, – dėsningumų: pirmasis dėmuo dažniausiai lūžta prieš kirčiuotą antrojo dėmens skiemenį. Atsižvelgiant į skiemens ribas, pirmasis pradinis žodis dažniausiai lūžta ties prataro ir branduolio riba, antrasis – ties skiemens riba. Ties branduolio–ištaro riba lūžio taškas įvyksta itin retai, nes ši skiemens dalis sudaro rimą, reikšmingą žodžio skambesiui ir atpažinimui. Tai leidžia daryti prielaidą, kad kontaminantų formavimasis, priešingai nei manyta iki šiol, yra dėsningas, paremtas lietuvių kalbos fonotaktiniais dėsningumais ir siekiu išlaikyti žodžio atpažįstamumą. Taigi, nors kontaminantai neturi tradicinei žodžių darybai būdingų bruožų, priešingai nei manyta iki šiol, yra dėsningi, todėl svarstytini kaip integrali žodžių darybos sistemos dalis.
Autorių teisių (c) 2025 Authors https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
This article presents a word association study aimed at answering two questions: what kinds of associations are elicited by abstract cues and whether participants of different ages produce semantically distinct associations. Participants were presented with 30 abstract cues and asked to type the first word that came to mind after reading each cue. The analysis was based on responses from 389 participants and focused on the semantic content of the associations. The semantic analysis revealed that abstract cues often elicit associations related to concrete objects. For example, emotions are frequently associated with the body, values with other people, and time with movement. The study also found that the semantics of associations is influenced by age: the youngest participants provided more associations with negative connotations than the oldest participants.
Gimnazistų kalbinės nuostatos: lietuvių kalbos galios ir socialinė vertė
Straipsnyje analizuojamos gimnazistų kalbinės nuostatos lietuvių kalbos atžvilgiu remiantis 2023–2024 mokslo metais Lietuvos mokyklose atlikto tyrimo kiekybiniais duomenimis – mokinių atsakymais apie kalbines nuostatas dėl lietuvių kalbos. Tyrimo klausimynu, paremtu etnolingvistinio gyvybingumo teorija, siekta ištirti, kokiomis nuostatomis grindžiamos jaunimo kalbinės preferencijos, aptarti tendencijas, kaip kinta kolektyvinė kalbinė tapatybė, veikiama įtampos tarp pragmatinės vertės ir emocinio ryšio su kalba ašių. Gimnazistų požiūris į lietuvių kalbą pagal kalbos gyvybingumo kriterijus tiriamas keliais pjūviais: lietuvių kalbos galių ir lietuvių kalbos pragmatinės vertės ir statuso. Tyrimo rezultatai rodo, kad lietuvių kalbos mokėjimas turi žemesnę pragmatinę vertę, bet aukštesnį socialinį statusą visuomenėje – taisyklinga lietuvių kalba tradiciškai siejama su aukštesniu išsilavinimu. Požiūris į kalbos išteklius, pasitikėjimo savo kalba lygmuo pirmiausia lemia ir pačios kalbos kaitą ir kalbos vartojimo polinkius. Iš visų tirtų kalbinių nuostatų lietuvių kalba mažiausiai teigiamai vertinama šiuolaikiškumo, gyvybingumo aspektu. Dauguma gimnazistų teigia, kad geriausiai save išreiškia lietuviškai, tačiau mažiau nei pusė mano, kad lietuvių kalba yra šiuolaikiška ir gyvybinga. Stipriausias teigiamas nuostatas lietuvių kalbos atžvilgiu gimnazistai teigia vertindami lietuvių kalbą kaip gražią kalbą. Rezultatų analizė patvirtina lietuvių kalbos ir krašto tarmės vertinimo ryšį. Estetinis, intuityvus lietuvių kalbos ir krašto tarmės vertinimas rodo emocinį santykį ir su kalba, ir su etnine bendruomene.
M. Petkevičiaus katekizmo (1598) skoliniai iš rytų slavų kalbų: šaltinio buvimo ir fonologinis kriterijus
Straipsnyje pateikiami M. Petkevičiaus katekizmo (1598) slavizmai, pasiskolinti iš rusėnų ar senosios rusų kalbos. Šių skolinių kilmė nustatyta remiantis keliais kriterijais. Paprastai tikslią slavizmo kilmę leidžia numatyti faktas, kai tik vienoje slavų kalboje (tik lenkų arba tik rusėnų, senojoje rusų) yra paliudytas galimas skolinio šaltinis (šaltinio buvimo kriterijus). Antras informatyvus kriterijus apima įvairius fonologinius procesus tiek slavų kalbose, tik lietuvių kalboje. Straipsnyje pateikiami ir galimi skolinių atitikmenys kalbose donorėse.
Adverbialiniai laiko sakiniai sakytinėje lietuvių kalboje
Straipsnyje nagrinėjami adverbialiniai laiko sakiniai sakytinėje lietuvių kalboje. Empirinė medžiaga rinkta iš Dabartinės lietuvių kalbos tekstyno sakytinės kalbos patekstynio. Tyrimo tikslas – aprašyti analizuojamo aplinkybinio tipo sakinių pagrindinio ir priklausomojo dėmenų struktūrą, semantinį ryšį tarp dėmenų, priklausomojo dėmens poziciją pagrindinio sakinio atžvilgiu, jungiamuosius žodžius ir jų funkcijas. Tyrimo rezultatai rodo, kad sakytinėje kalboje adverbialiniai sakiniai dažniausiai prijungiami jungtukais kai, kaip, kol ir kada. Šios jungiamosios priemonės gali atlikti ir kitas – ne tik aplinkybines – funkcijas. Sakytinės kalbos medžiagoje užfiksuota tokių atvejų, kai jungiamasis žodis užima ne inicialės, bet medialės poziciją, t. y. yra įsiterpęs tarp pagrindinių sakinio dalių. Pastarąją aplinkybę lemia sakytinio diskurso specifika: į pirmąją vietą iškeliamas sakinio subjektas ar objektas, reiškiami asmeniniais įvardžiais, kurių referentai yra pokalbio dalyviai – kalbėtojas ir klausytojas. Priklausomojo dėmens pozicija priklauso nuo semantinio ryšio, besiklostančio tarp sudėtinio sakinio dėmenų: pavyzdžiui, pirmalaikius veiksmus reiškiantys adverbialiniai sakiniai randami prepozicijoje, nors įprastai sakytinėje kalboje, kaip ir rašytinėje, dominuoja adverbialinio sakinio postpozicija. Akcentuojama pagrindinio predikato sąsaja su gramatinėmis laiko ir veikslo kategorijomis.
Lingvistinės strategijos propagandiniuose tekstuose: tekstynu grįsta diskurso analizė
Straipsnyje nagrinėjamos propagandinių tekstų lingvistinės ypatybės, remiantis Propagandos ir dezinformacijos tekstynu, anotuotu pagal temas (naratyvus) ir propagandos technikas. Tyrimo tikslas – atskleisti, kaip kalbinės priemonės pasitelkiamos kuriant manipuliatyvią komunikaciją ir ideologinį poveikį. Analizė grindžiama diskurso analizės ir teksto lingvistikos metodais, leidžiančiais tirti propagandiniuose tekstuose vartojamas leksines, sintaksines, semantines ir retorines strategijas. Straipsnyje aprašomas Propagandos ir dezinformacijos tekstynas, jo sudarymo principai ir struktūra, pristatomas anotavimo procesas, taikyti kriterijai bei metodologiniai sprendimai. Tyrimo rezultatai parodė, kad dažniausių žodžių morfologinis žymėjimas (analizė pagal kalbos dalis) nėra pakankamai efektyvus daugumai propagandos technikų atpažinti, nors reikšminiai žodžiai padeda išskirti propagandos temas (naratyvus). Nustatyta, kad daliai propagandos technikų identifikuoti nepakanka nei būdingiausių lemų sąrašų sudarymo, nei leksinių sekų išgavimo, nes tie patys žodžiai dažnai kartojasi skirtinguose naratyvuose. Remiantis leksikos analize, lengviausia atpažinti tokias propagandos technikas kaip emocinė raiška (emociniai ir / ar vertinamieji žodžiai, klijuojamos etiketės), supaprastinimas ir neapibrėžtumas (įvardžių vartojimas, modalumo žymikliai). Ribotos semantikos leksika būdinga Mojavimo vėliavos ir Reductio ad Hitlerum technikoms, o kolokacijų analizė ypač svarbi supaprastinimo technikai atpažinti, nes leidžia identifikuoti klišes ir šūkius. Taip pat nustatyta, kad dalis propagandos technikų tarpusavyje persidengia, todėl jų atpažinimas reikalauja kompleksinio kelių lingvistinių požymių derinimo. Tyrimo rezultatai prisideda prie gilesnio propagandinio diskurso veikimo mechanizmų supratimo ir gali būti taikomi akademiniuose tyrimuose bei kritinio medijų raštingumo ugdymui.
Komplementiniai jungtukai kad ir jog(ei) XIX a. lietuvių grožinės literatūros tekstuose
Straipsnyje aprašomos jungtukų kad ir jog(ei) funkcijos XIX a. lietuvių grožinės literatūros tekstuose. Lietuvių kalbos gramatikose nagrinėjami jungtukai priskiriami asemantinių, t. y. neturinčių apibrėžtos reikšmės, jungtukų klasei (LKG III 1976; DLKG 2006). Naujesni dabartinės lietuvių kalbos tyrimai (Holvoet 2010, 2015; Jasionytė-Mikučionienė 2018) šią išvadą patvirtina: jungtukai kad ir jog siejami ir su komplementine, ir su adverbialine sakinių jungimo strategija. Vis dėlto išsamesnių darbų, skirtų komplementinių jungtukų analizei ankstesniais kalbos raidos etapais, taip pat paaiškinančių funkcinius jungtukų skirtumus, vis dar trūksta. Taigi, šio tyrimo tikslas – ištirti jungtukų kad ir jog(ei) funkcijas bei sintaksinę aplinką XIX a. lietuvių kalbos tekstuose. Medžiaga rinkta iš naujai sudaryto XIX a. tekstyno. Tai pirmasis XIX a. lietuvių grožinės literatūros tekstynas, apimantis iškiliausių lietuvių rašytojų, gyvenusių ir kūrusių XIX a., grožinės literatūros kūrinius.