RUSIŠKASIS KONSERVATIZMAS: NACIONALINĖS IDEOLOGIJOS PAIEŠKA IR SANTYKIS SU RUSIJOS UŽSIENIO POLITIKA - Ivanauskas, Vilius (Politologija, 2016)
Straipsnyje analizuojamas šiandienės Rusijos vidaus struktūrinių veiksnių ir vidaus veikėjų poveikis nacionalinės ideologijos paieškai ir „rusiškojo konservatizmo“ linijos formavimui, nužymint ir šios ideologijos sąsajas su Rusijos užsienio politika. Pagrindinį dėmesį skiriant Rusijos politikai nuo Gruzijos ir Rusijos karo 2008 m. iki 2016 m. yra išryškinama, kaip Vladimiro Putino režimas, atsakydamas į vidaus politikoje kylančias įtampas, susijusias su: 1) Rusijos režimo struktūros specifika, silovikų dominavimu; 2) etnofederalizmo struktūra ir stiprėjančiu nacionalizmu bei 3) ideologijų konkurencija, vis aktyviau imasi eurazianistinę kryptį transformuoti į valstybine doktrina tampantį „rusiškąjį konservatizmą“. Šiai analizei yra naudojamos vidaus ir išorės struktūrinių veiksnių poveikio politikai (pvz., Walterio Carlsnaeso konceptai), etnofederalizmo tyrimų bei neformalių ryšių teorinės priegos. Straipsnyje tvirtinama, kad Rusijos vidaus struktūriniai veiksniai formuoja Rusijos eurazianistinę kryptį kaip dominuojančią politikos doktriną, kuri apibrėžia (riboja) Rusijos užsienio politikos balansavimą ir padeda paaiškinti jos dinamiką. Parodoma, kaip pastarųjų metų Rusijos agresyvėjanti užsienio politika tampa persmelkta valdžioje neoimperialistų vizijos apie „stiprią, konservatyvią ir alternatyvią Rusiją“, kuri lemia „rusiškojo konservatizmo“ plėtojimą ir didėjantį naudojimą užsienio politikos kontekste, pagrindžiant Rusijos aktyvumą (agresyvumą) posovietiniame regione (pvz., kare su Ukraina), keliant daugiapolio pasaulio tvarkos klausimą. Kitos konkuruojančios idėjinės linijos (provakarietiškas liberalizmas ir slavofiliškas nacionalizmas) yra įtraukiamos į balansavimą pagal poreikį, tačiau išlieka netipinėmis formomis, tam tikrais ideologiniais kraštutinumais.