Atmosfera ir religija: Hermanno Schmitzo fenomenologija ir lyginamojo religijos tyrimo galimybė - Kajitani, Shinji (Religija ir kultūra, 2016)
[straipsnis ir santrauka anglų kalba, santrauka lietuvių kalba]Remdamasis fenomenologine kūno ir emocijų samprata, ypač savąja emocijos kaip atmosferos samprata, Hermannas Schmitzas (1928–) apibrėžia religiją kaip „elgesį, kylantį iš buvimo paveiktam dieviškumo“, t. y. bendravimo su galinga atmosfera, apglobiančia žmogiškąsias būtybes. Šis apibrėžimas leidžia mums tyrinėti religiją platesniame – gyvenimo-kur, kasdienės praktikos, ritualų, architektūros, meno ir t. t. – kontekste. Žvelgiant iš šios perspektyvos, religija negali būti apribota teorijos, praktikos, institucijos ar formalios tvarkos sritimi, bet apima daug turtingesnį mūsų gyvenimo lauką. Kita vertus, šis požiūris reiškia, kad mūsų kasdienė egzistencija kur kas giliau susijusi su religiškumu. Tai leidžia suprasti, kodėl vis iškyla naujų religinių judėjimų ir kodėl pasirodo socialinių fenomenų, kurie nevadinami religiniais, tačiau turi religinių aspektų netgi modernioje, sekuliarioje visuomenėje. Straipsnyje teigiama, kad atmosferos teorija gali leisti mums įžvelgti bendrą žmogiškoje egzistencijoje glūdintį religiškumo poreikį, aptinkamą kiekvienoje kultūroje. Taigi Schmitzo religijos fenomenologija yra pranašesnė analizuojant liaudiškąją religiją, kuri įsišaknijusi kur kas giliau liaudiškoje kultūroje, kaip antai papročiai, šventės ir tautosaka. Straipsnyje svarstomi kai kurie japonų liaudiškosios religijos bruožai, o paskui liaudiškosios religijos požiūriu palyginamos monoteizmo ir politeizmo tendencijos krikščionybėje ir japonų religijoje.
Keywords: religijos fenomenologija; atmosfera; Hermannas Schmitzas